"Обширни зелени поляни"
Ами, плесента е...
...е зелена.
"Кристално сини потоци"
Всъщност... разкъсан болдокс.
- Ако имах нещо в стомаха си, щях да повърна.
Уау, никога не съм виждала нещо такова.
Моя може да се побере в устата му.
- Това са останките от Будонг.
Едно от най-големите съществуващи създания
- Миналия месец ни разправяше, за това невероятно място, където ще се нахраним.
И това ли е то?
Голям... гниещ... Будонг?
- Имаш предвид... че това нещо става за ядене?
Месото на Будонга е...
един вид отровно.
Има нещо като брадавици, пълни с киселина...
- Да, да, да. Това го разбрахме.
Не става за ядене.
- Какво ти става?
- Не знам.
Не знам. Надявам се да не е настинка,
защото със сигурност, няма да получа пилешка супа на Будонга.
- Виж, не знам какво е пележка зупа,
но има много друга храна в миньорското селище.
- Има хора, които живеят на Будонга?
- Вътре в него.
Да.
Търсят негелтови кристали.
- Как разбра за това място?
- С брат ми Нери живяхме тук известно време.
Прекарахме си чудесно.
- Тогава защо си тръгнахте?
- Вятърът задуха в друга посока.
- Наистина ли?
- Колко откраднахте?
- Беше отдавна.
- И те ще посрещнат блудната дъщеря с тържествено угощение.
- Виж, ще го измислим, когато отидем там.
Ако имат храна, да тръгваме.
- Каква е тази ужасна миризма?
- Закуска.
- Зъбочистачи.
Не можеш да ядеш Зъбочистачи.
- Пържени Зъбочистачи.
Можеш да ядеш всичко, ако е изпържено.
- Аз ще пропусна.
- Както искаш Джени Крейг, но аз съм гладен.
- Очевидно... не си,
чак толкова гладен.
Крайтън, предлагам да скочим от тук и да си опитаме късмета някъде другаде.
- Ерън, нямаме провизии.
Ще се превърнем в канибалите на неизследваните
територии, ако скоро не намерим храна.
- Никой няма да гладува.
Колонията има храна.
- Чиана е права.
Трябва да отидем в миньорското селище.
- Разбира се, че съм права.
- Не Заан, ти очевидно не чу.
Чиана има врагове, за които забрави да ни каже.
- Нуждая се от храна...
сега.
- Заан, какво става?
Заан?
- Трябва ми храна...
или ще умра.
- Казвам се Джон Крайтън
астронавт
удари ме радиационна вълна
изстрелях се през червеева дупка
загубен съм в далечната част на вселената
на кораб
жив кораб пълен със странни извънземни форми на живот
помощ... Моля, чуйте ме
има ли някой, който може да ме чуе?
Преследва ме луд военен командир
Правя всичко което мога.
Просто търся начин да се прибера у дома.
- Крайтън, защо? Защо трябва аз да остана на Моя?
- Защото аз и Д'Арго сме алергични към това, което става със Заан, а ти не си.
- Добре ли си?
Готов ли си?
- Не знам кое е по лошо,
гладът или проклетата алергия.
- Какво, по дяволите чакаме?
- Мен.
- Пфу!
- Шазам! Това е добро.
- Мислиш ли, че ще привлече вниманието на Темон?
- Кой е Темон?
- Стар приятел.
Той ще се погрижи за мен.
Ще получим храна, не се притеснявай.
- Дано, иначе Заан ще умре.
Хайде, да тръгваме.
- Това е просто супер,
аз трябва да остана на борда с цъфтящия син храст,
а ти ще се забавляваш с любимата си уличница.
- Ще се върнем най-късно след няколоко часа.
- Надявам се, че храната е по-добра от миризмата на това място.
- Ти какво очакваше? Това е труп.
- Това е мръсна Гелфтска кочина!
- Искате ли храна,
или не?
- Ами приятелят ти?
- Темон.
- Защо не ни каза за него по-рано?
- Той става ли за ядене?
- Млъкни, Райджъл.
- Това си направила, нали?
Откраднала си от него?
Как ще ти се размине това?
- Когато му кажа, че Нери е мъртъв,
той ще забрави всичко
за парите.
- Ще използваш мъртвия си брат, за да получиш съчувствието му?
- Имам план!
- Д'Арго, всичко е наред...
Чиана има план.
- Атака!
Д'Арго!
Крайтън!
Това е Киидва!
- Темон?
По дяволите.
- Това ли е този, който ще ни помогне?
- Темон...
Темон!
Това съм аз,
Чиана.
- Чиан...
Чиана...
Не ме оставяй да страдам така...
Намери Би Соог.
- Какво, по дяволите правиш!?
- Веднъж докосне ли те това нещо, така или иначе си мъртъв!
- Чиана, какво става тук?
- Той налетя... ааа,
право на брадавица.
Сигурно го е гонил Киидва.
- "Киидва"... Какво точно е "Киидва"?
- Кръвожаден звяр, който се храни с Будонга.
Напада всичко, което се изпречи на пътя му.
- Ти направи каквото трябва, Чиана.
Както винаги, на тези слабаци не им стискаше да сложат край
на мъките на брат ми.
Прибирайте се всички.
Затварям мината, докато проследя Киидва
и го убия.
- Но ако мините са затворени, как тези бедни хора ще спечелят
достатъчно негелти за провизии?
- Как ще направиш каквото и да било, ако си мъртъв?
Сега се махай.
- Вече ме няма.
- Не предполагах, че ще те видя отново.
Не ти липсва дързост.
- Темон казваше, че ти... ъъ харесваш дързостта ми.
- Не само това харесвах.
Жалко, че си тръгна толкова неочаквано.
Защо се върна?
- Храната на нашия кораб свърши.
Умираме от глад.
Помислих си, че можеш да ни помогнеш.
- Искате храна?
Предайте оръжията си.
- Не.
- Тогава стойте гладни.
- Заповядай шерифе.
- Ще нахраня приятелите ти,
но не и теб, Чиана.
Ти изчерпа щедростта ми.
- Вървете...
Вземете храна за Заан.
- Алтана!
- Жива и здрава.
Хайде момиче, ще те нахраня.
- Какво става със Дезди?
- Хвана я Киидва, тъкмо след като ти си тръгна.
Загуби двете си ръце и половината си лице.
- Мили Боже.
- Точно така.
Тара се отказа.
Избяга.
Сега май има някакви деца.
- Наистина ли?
Ами Джеф?
- Удари джакпота
и си тръгна.
Както и аз се каня да направя.
- Хей, момиче,
тук си от много дълго.
Можеш да чакаш цял живот големия удар.
Не става.
- Стига толкова, момиче.
Тръгвам си,
защото наистина попаднах на нещо голямо.
По-добре си затвори устата,
преди нещо да е влязло вътре.
- Хей, наистина ли си намерила нещо?
- Негелтова жила,
близо до втория черен дроб, точно след ребрата.
Ще ми стигне за десет живота.
- Толкова се радвам за теб.
- Радвай се за себе си, момиче.
Искам да получиш дял.
- Наистина ли?
- Тогава аз... мога да взема храна за Заан.
За всички нас.
- Има само един проблем.
Този Би Соог затвори мините.
Копелето сигурно сега е там и разработва моя участък.
- Алтана,
мислиш ли, че Би Соог...
Мислиш ли, че Би Соог може да е убил Темон?
- Стига, момиче. Те бяхя братя.
- Би трябвало да можем да направим нещо.
Ако не да го излекуваме, поне да го стабилизираме.
- Мога да...
направя мехлем, който...
който може да забави растежа на пъпките.
- Чудесно, стой там и ми кажи как да го забъркам.
Заан,
можеш ли да ми кажеш?
Бетур и Лигел...
- Добре, кои са те?
- Двете маркирани шишета.
- Очаква ли се да прави това?
Заан...
Заан?
Чуваш ли ме?
Просто прекрасно.
- Офицер Сун?
- Какво има, Пилот?
- Микрополените, които Заан произвежда, започват да въздействат на Моя.
Усеща леко изтръпване по вътрешната си обвивка.
- Добре, включи атмосферните чистачки на максимален капацитет.
- Вече съм го направил.
- Не знам какво друго мога да предложа.
- Това ли е големият ти жест на щедрост?
Гъби! Плесени! Лишеи! Якх!
Ти какво ядеш?
- Месо.
- Защо аз не получих месо?
- Ако искаш месо,
трябва да платиш за него.
Тъй че, ако това, което ти дадох не ти харесва...
- Не, не, не, не, не, не.
- Не обръщай внимание на малката зелена машинка за ядене.
Оценяваме това, което направи за нас.
- Трябва ни още храна.
Трябва ни достатъчно, за да ни стигне до следващата система.
- Ако искате още,
трябва да си я заработите,
като всички останали,
след като отворя мините.
- Какво ще кажеш да я изтъргуваме?
Имаме медицински припаси, оръжия...
- Това не е търговска планета.
Ако искате месо,
с негелтови кристали се купува храна,
а с работа се добиват кристали.
- Тогава ще работим.
- Владетелите не работят.
Особено в някякъв гниещ труп, пълен с твари.
Какво правят онези мъже?
- Диймо.
Ти играеш ли?
- Тъкмо се каня.
- Тук сме заради Заан, Маверик, не да играем.
- Аз съм тук за храна.
И по този начин ще я получа.
- Ще те представя.
- Много мило.
- Може би трябваше да го изпържим.
- Е, не е омар, но ще запази Заан жива.
Наглеждай децата докато се върна.
- Определено притъпява глада.
- Може ли да стане още по-зле тук? Едвам дишам.
Хей, Синята!
Доставка.
Не е точно Доминос, но стигна дотук за по-малко от 30 минути.
- Джон...
- Ето. Заповядай.
Хайде.
- Не мога.
Стигна прекалено далече...
Трябва месо.
- Не, не, не. Не искаш месо.
Месото е лошо за теб. Има холестерол, хормони...
- Животинските протеини спират цикъла на пъпкуване.
Пъпките са се развили за защита.
Гладът ни обездвижва,
хищникът атакува. Пъпките отравят животното...
Когато животното умре,
ние го изяждаме... За да се възстановим.
- Ще ти намеря месо.
- Сега!
- Ти мамиш!
- Да.
Това е част от играта.
Ти просто си слаб измамник.
- Ще ти покажа, че съм отличен измамник.
Просто не съм в най-добрата си форма.
Този жесток глад ми се отразява.
- Нека видя тези негелтови кристали, които твърдиш че имаш.
- Ще си уредим сметките, когато свършим.
- Знаеш ли какво си мисля?
Мисля, че нямаш никакви кристали. Никога не си имал.
- Не ставай смешен.
- Лъжеш, че имаш кавото и да било ценно, което да заложиш.
- Настоявам за нова игра, или ще ти извадя проклетите очи.
- Зелен задник такъв, смрадливо малко копеле. Ще те убия!
- Това няма да ти осигури кристалите ти.
- Ще ми дадеш моите кристали, по един или друг начин.
- Добре изглеждаш на тази кушетка, както винаги.
- Липсваше ми.
- Предпочете Темон пред мен.
- Може би съм направила грешен избор.
Така или иначе, Темон вече го няма.
- Не изглеждаш много разстроена от това.
- Нито пък ти.
- Всички скърбим по свой собствен начин.
Темон ми беше брат,
партньор.
Ще ми липсва.
- Да,
и на мен.
Но трябва да продължаваме напред.
Миньорите трябва да...
- Би Соог!
- Махай се.
- Един от нашия екипаж умира.
Трябва и месо.
- Нямате нищо, с което да го изтъргувате.
- Ще ти дадем всичко, което поискаш,
но искам месото сега!
- Сигурно има нещо, което искаш.
- За това ли е всичко?
Безплатна милостиня?
Казах ви,
ако искате месо, трябва да платите за него.
Може и да имате нещо, което да изтъргувате.
- Не!
- Той ли решава вместо теб?
Това не е Чиана, която аз познавах.
- Не,
сама взимам решенията си.
- Махай се, Луксанецо.
- Дай ми това, което ми трябва.
- Имаш кураж, Луксанецо,
но съм скрил месото в мините,
а никой не ги познава като мен.
Убий ме,
и никога няма да го намериш,
а приятелката ви ще умре.
- Д'Арго,
ако иска една нощ с мен,
ще му я дам.
- Една нощ?
Аз играя сериозно.
Живот за живот.
Ако ви дам месо,
ти си моя...
докато не приключа с теб.
- Какво си мислеше, като атакува Би Соог така?
Мислеше си, че просто ще ти даде месото ли?
- Изглеждаше по-добра идея, отколкото да те чакам да го чукаш докато отстъпи.
- Ако това е, което трябва, значи така ще бъде.
Мислех, че трябва да спасиме Заан.
- Има и други начини, да получим кристалите, които ни трябват.
Няма да ти позволя да останеш с него.
- Не ми казвай какво да правя!
- Някой трябва да ти го казва!
- Чиана!
- Д'Арго,
аз имах брат.
Вече го няма.
И не ми трябва друг.
- Не искам да ти бъда...
брат.
- Тогава какво?
- Искам да ти помогна.
- Искаш ли да помогнеш?
Приятелката ми Алтана,
е намерила наистина голяма кристална жила.
Иска да споделим богатството.
- Достатъчно ли е да спасим Заан?
- Повече от достатъчно.
Само че затвориха мините заради Киидва.
Ами ако сляза с нея?
- Калибрацията е завършена.
Заан каза ли ти, какъв интензитет да използваш?
- Заан не участва в това, Пилот. Правя го по собствено усмотрение.
- Тогава откъде знаеш, че ще помогне.
- Не знам, но тя е растение и обича светлината.
Какво отчиташ, Пилот?
- Изглежда, сега Заан отделя спори, като реакция към интензивната светлина.
- Можеш ли да направиш нещо по въпроса?
- Минимизирах осветлението на Моя, като предпазна мярка,
но нивото на спорите продължава да се увеличава.
Само влоши нещата.
- Трябваше да направя нещо, а ти не ми предложи нищо друго.
- Защо го направи?
- Какво?
Опитвах се да помогна, Заан.
- Лъжеш. Опита се да ме убиеш.
- Не ставай глупава.
- Проклета умиротворителка.
Само чакаш да ме видиш мъртва.
Наслаждаваш ли се?
- Ни най малко.
Би трябвало да е лесно...
никога не е лесно.
Будонг.
- Ще остана половин цикъл,
не повече.
- Казах ти моите условия,
приеми ги,
или се откажи.
Такава беше сделката, Чиана.
- Не можем ли да се споразумеем?
- Не.
- Мамка му!
- Къде е Д'Арго? Намери ли месо?
- Работи по въпроса, в мините.
- Какво по...
Луд ли е?!
Спомняш си животното, нали?
Откога го няма?
- Не знам. От около 3 часа. Той е с Алтана.
- Би трябвало да е лесно...
никога не е лесно!
Отивам да го намеря.
- Спорите на Заан се разпространяват по- бързо,
отколкото чистачите могат да ги почистят.
Проникват в невралните тръби на Моя, и притъпяват сетивата и.
- Колко е зле?
- Вече достатъчно, за да се затрудни управлението.
- Можеш ли да го компенсираш?
- Трудно ми е.
Собствената ми връзка с Моя, все още е доста далеч от оптималната.
- Колко щети могат да нанесат тези спори?
- Ако нивото продължи да се покачва,
Моя може да ослепее завинаги.
- Всичко е наред. Няма да допусна това да стане, Пилот.
Какво ще стане, ако Заан напусне Моя?
Ако ние двете се качим в транспортна капсула,
ти ще можеш да отвориш останалата част от Моя и да прочистиш полените.
- Това ще помогне на Моя,
ами ти?
Спорите са започнали да засягат и теб.
- Аз ще съм наред. Трябва ни само малко време, докато Крайтън се върне с месо.
Подготви транспортна капсула.
- Добре.
- Заан я няма, Пилот.
- Д'Арго?
- Мързеливата маймуна.
Райджъл,
какво, по дяволите, правиш тук?
- Разкарай се Крайтън, този е мой.
- Виждал ли си Д'Арго?
- Забрави Д'Арго.
Този мръсник Вижа ме захвърли тук, само защото загубих на диймо.
Той мамеше.
- А ти не, така ли?
- Разбира се, че мамех.
- Мамеше и загуби.
Д'Арго и Чиана имат кристална жила, така че да тръгваме.
- Крайтън, аз си имам кристал тук.
Късмета ни се променя.
- Райджъл,
хванал съм ухото ти, нали?
Добре.
Времето на Заан почти е изтекло,
така че, взимай си кристала
и да ТРЪГВАМЕ!
Райджъл?
Райджъл!
Спарки!
- Съжалявам, Крайтън.
- О, не!
Няма да ме зарежеш!
- Махай се, пусни ме!
Няма нужда и двамата да умрем.
Аз съм владетел, а ти си... просто ти.
- Затвори си устата и му дай още газ!
- Няма повече... газ!
Пусни ме, или и двамата ще умрем.
- Да ти го начукам.
- Спускаме се!
- Райджъл!
- Пусни ме, или и двамата ще умрем.
- За последен път, НЕ!
- Пусни ме, или ще ти отхапя пръстите.
- Така ли?
- Да ти го начукам!
- Райджъл!
Райджъл...
- Имаш късмет.
- Това пък защо?
- Не съм обяда ти.
- Зъбочистачите имаха по-добър вкус.
- Ти имаше по-лош.
Виж, планът е следния,
връщаш се в транспортната капсула и оставаш там.
- Ами Вижа?
- Ами Киидва?
- Планът е добър.
- Сега ни свали.
- Заан?
Заан?!
Защо не ми отговаряш?
Пилот, защо не можеш да я намериш?
- Спорите са замъглили сетивата на Моя прекалено много.
Не мога да разбера даже къде си ти.
- Аз съм на седмо ниво и няма следа от Заан.
- Офицер Сун, Моя се влошава.
Ако скоро не намерим Заан, може да се наложи
въпреки това да продухаме атмосферата.
- Разбрано.
- Малко вода?
- Благодаря.
- Нямаше да мога, да го направя без теб.
- Това служи на целите и на двама ни.
Ние спасяваме Заан, а ти се махаш от тук.
- Няма да ми липсва вонята, но
ще ми липсва тръпката.
- Тръпката?
- Да живееш винаги нащрек,
кипящ от живот и борба.
- Звучиш като Чиана.
- Това момиче.
- Тя е дива.
Но има златно сърце.
- Верността и определено е гъвкава.
- Тя би направила всичко, за да намери месо за приятелката ви.
- Точно това ме притеснява.
- Не..., ние двете винаги надделявахме.
Забавлявахме се, даже и когато тя беше с Темон.
Това момче беше добро към нея и брат и.
- И въпреки това тя се отплаща за добротата му, като краде от него.
Затова е толкова... трудно да и вярваш.
- Д'Арго,
вие с Чиана двойка ли сте?
- Не.
- Не? Или още не?
- Това зависи от нея.
- Ерън,
още малко влошаване и Моя съвсем ще загуби способността си да се движи.
- Тогава не можем да чакаме повече.
- Но освен ако Заан не е на сигурно място в транспортна капсула,
декомпресията ще я убие.
- Няма ли друг начин да спасим Моя?
- Не.
- Тогава изолирай командната зала и го направи.
- Декомпресия след...
пет секунди.
- О, Заан...
Прости ни.
- Офицер Сун,
нивото на спорите падна.
- Благодаря ти, Пилот.
- Започваме рехерметизация сега.
Ще отнеме малко повече от час.
- Д'Арго!
- Ааааа!
- Крайтън!
- Д'Арго върна ли се?
- Не ги ли намери?
- Не,
намерих Райджъл и една голяма, грозна твар.
- Би трябвало досега да са се върнали с кристалите.
- Беше ужасен ден.
Ако до края му не намерим месо, ще си отрежа проклетата ръка
и ще я дам за храна на Заан.
- Сигнал за тревога.
Алтана!
- Какво е станало?
- Мините бяха затворени.
Но някои от вас, решиха да го пренебрегнат.
- Къде са Д'Арго и Алтана?
- Намерих приятелите ти,
но стигнах прекалено късно.
- Какво, по дяволите, искаш да кажеш с "прекалено късно"?
- Чух Киидва,
и го пропъдих.
- Джон!
Джон!
- Д'Арго!
- Леко.
- Опитах се да го хвана,
но не можах... не можах да я защитя.
- Алтана?
Алтана?
- Д'Арго, какво стана?
- Съществото нападна. Опитах се да го спра, но...
- Зле ли си ранен?
- Няма нищо счупено.
Тече ясна кръв,
ще оживея.
- Приятелят ти има късмет, че е жив.
- Как можа това да се случи?
Първо Темон, сега Алтана.
- Знаеш ли Будро, за някой, за когото се предполага, че е такъв
добър ловец, не си свършил много добра работа.
- Затворих мините с основание,
така че не се бъркай и ме остави да правя каквото трябва.
- Добре, Пип...
Какъв е сега плана?
- Той уби Алтана.
Сега ще открадне кристалите и. Няма да го оставя да го направи.
- Ти остани с Д'Арго.
Будро е мой.
- Колко остава, Пилот.
- Рехерметизацията ще завърши след 900 секунди.
- Заан, ти не разбираш.
- Опита се да ме убиеш,
да ме задушиш,
отрови мехлема,
изгори ме със светлина.
- Виж, само се опитвах да ти помогна.
- Не. Винаги си ме мразила.
Дойде на Делвия,
затвори ме.
- Заан,
това са били умиротворители.
Аз вече не съм умиротворител.
- Завинаги ще останеш умиротворител.
Примитивна дивачка!
Страх те е да се доближиш до мен.
Страх те е от зараза.
- Не е вярно.
- Заговорничиш с Пилот срещу мен.
Заговорничите за смъртта ми.
- Никой не е искал да умреш.
Направихме всичко, което можахме, за да
ти помогнем, но възможностите ни свършиха.
Твоите спори нараняват Моя.
- Никога не бих наранила Моя.
- Заан,
погледни ме,
едвам говоря, едва успявам да дишам нормално.
Това се причинява от твоите спори и е много по-зле за Моя.
- Моя,
не,
това са лъжи, за да ме объркаш.
- Не,
опитвам се да стигна до теб. В името на Богинята си, мисли!
- Да мисля...
Не мога да мисля...
Замъглено е.
- Хей? Мини през мъглата Заан.
Мисли!
Ти си Делвийска Пау от десето ниво,
тренирала си ума си да контролира мислите ти. Направи го сега!
- Не мога...
Помогни ми.
- Добре.
Ще ти помогна.
Пилот?
- Да?
- Подготви транспортната капсула.
- Хубаво скривалище си имаш.
- И ти дойде да откраднеш нещо ли?
Не приятелю, трябва да си го припечелиш.
- Като Алтана, преди животното да я хване.
Говорейки за вълка...
Какво ще кажеш, да проведем този разгавор на друго място.
- Не.
- Чувал съм това и преди.
- Още не.
- И съм виждал това момче по-рано.
Приятел ли ти е?
- Това е примитивно животно,
но интелигентно по свой собствен начин.
През годините развихме приятелство от взаимна изгода.
- Не ме интересува личния ти живот.
Трябва да те предупредя,
не съм много вкусен.
- Няма да те изяде.
Предпочита това, което му давам.
Така съм го обучил,
да получава каквото иска.
- Крайтън!
Крайтън!
- Ще ви оставя да се опознаете.
- Спокойно, приятелче...
Ти си просто едно голямо куче, нали?
Да. Виж какво имам. Това е за теб.
Добро е, нали?
Искаш го, а? Хоп!
Ето там, погледни.
Не, не. Натам, натам.
А така. Добро момче. Добро момче.
Добре, стига празни приказки.
- Би Соог!
Обърни се.
Пусни го.
Пусни го!
Ритни го настрани!
Къде е Крайтън?
- Нямам представа.
- Не се ебавай с мен.
- Повярвай ми.
- Да ти вярвам?
Добра шегичка.
- Вдигни ги!
- Чиана...
Ти си крадла и уличница,
но не си убийца.
- Развивам се като индивид.
- Познавам те.
Няма да ме застреляш хладнокръвно.
Не можеш да го направиш.
- Прав си.
Не мога.
- Кучка проклета!
Какво направи?!
Не ме оставяй да страдам.
- Какво?
- Ммх?
- Това ти е четвърта чиния.
- Още.
- Д'Арго,
- Благодаря ти.
Още една порция?
- Ъъ, не.
- Ммм, чудесно е.
- Аха,
Киидва по каролински.
Най-добрата скара от тази страна на Будонга.
- Благодаря ти, Джон.
- За всичко.
- Удоволствието беше мое. Хапвайте сега.
- Пилот е много доволен, че се възстановяваш.
- Въпреки че доста страдах, това което ти преживя,
също беше болезнено.
А аз го направих още по трудно.
- Ти не беше на себе си, Заан.
- Не, аз бях безмозъчната дивачка, за каквато нарочих теб.
Но, ъъ, не беше много приятно да регресирам до толкова примитивно
жестоко състояние.
Съжалявам за това, което казах.
- Ето,
яж,
недей да говориш.
- Сигурно се радваш, че се махна от там.
- Не разбираш, Д'Арго.
- Да разбирам кое?
Загубата?
Това го разбирам.
- Няма значение.
- Чиана,
не трябва да се преструваш пред мен.
- Д'Арго, правя това което правя, за да оцелея.
- Не можеш ли просто да се отпуснеш?
- Мога да се отпусна, само ако се чувствам в безопасност.
- Ти си в безопасност.
- Наистина ли?
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2000